...z vodjo oddelka in ravnateljem.
Ne morem se vpletati v notranjo politiko šole.
Moj ravnatelj posluša le vodjo oddelka,
ona pa ni prav v oporo.
Najti boste morali način, da to uredite.
Ne, raje bi urejala neposredno, z nekom, ki ima vpliv.
Ga. Gruwell, obstaja sistem,
ki temelji na letih vodenja izobraževalnih ustanov.
Slediti morate temu sistemu. -Ne, ne bom.
Poglejte, trudim se opravljati svoje delo.
Kakšen je smisel prostovoljnega integracijskega programa,
če otroci končajo srednjo šolo z znanjem iz 5. razreda?
Jaz sem uveljavil ta program. -Z vsem spoštovanjem,
vse, kar ta program počne, je čuvanje otrok,
dokler niso dovolj stari, da izginejo.
Cenim vaše namene,
vendar ne morem storiti ničesar glede ureditev urnikov.
Dr. Cohn, zakaj bi oni zapravljali čas s prihajanjem,
ko vedo, da trošijo naš čas, ko jih učimo?
Rečemo jim: Hodite v šolo. Pridobite si izobrazbo.
Nato pa: No, ne morejo se učiti, zato ne trošimo sredstev.
Razmišljam o izletih. Večina jih ni bila zunaj Long Beacha.
Ni jim bila dana priložnost,
da razširijo svoj pogled na tisto, kar se jim ponuja zunaj.
In željni so tega. Vem.
In sistem nagrajevanja je.
Ničesar ne bodo dobili, kar niso zaslužili
z opravljanjem domače naloge in zvišanjem ocen.
Če vam ga. Cambell ne da knjig, zaradi omejenih sredstev,
ne bo odobrila šolskih izletov. -Jaz bom zbrala denar.
Le zagotovilo potrebujem, da ne bom deležna nasprotovanja.
Ne morem jih obljubljati ničesar, kar ne morem izpolniti.
Samo dokaz bo, kar že tako verjamejo.
Pravim le, da ga. Cambell ni treba motiti.
Vratarka si v Marriottu? -Samo za vikende.
Ob sobotah lahko igraš tenis z Evanom.
In golf z očetom ob nedeljah. -Rada bi, da igram golf?
Kot dodatek pa dobim popust v vseh Marriott hotelih po svetu.
Slišal sem veliko vezajev, vendar
prodajalka-učiteljica-vratarka, je gotovo kaj novega.
Rekla si, da je honorarno delo le začasno.
Saj je. Le da ne vem, za kako dolgo.
Kaj, če rečem ne? -Ne, kaj?
Ne, nočem, da imaš tri službe.
Vendar zmorem, Scott. -Ne, ne gre za to.
Karkoli zmoreš! To že veva.
Gre za to, da jaz... Ti...
Niti vprašala me nisi.
Poskušam opravljati svoje delo. -Z dodatnimi tremi?
Ne razumem, Erin.
Zdaj je najin čas, da doseževa, kar želiva.
Ko sva še mlada, preden bova imela družino.
Morda je tole pravi trenutek, da se vrneš v šolo
in dobiš svojo diplomo arhitekta. Kaj ne bi bilo to krasno?
Kaj je?
Nič.
Imate dovoljenje za izlet. Dr. Carl Cohn.
Poklicala te bom s seznamom sestankov.
Za naslednji teden sem uredila sestanek združenja starši-učitelji.
Torej ne bi smelo biti problem. -Najlepše hvala. -Ni za kaj.
Lepo te je bilo videti, Paula. -Tudi tebe.
Zdravo. -Zdravo.
Ravnatelj Banning je prejel klic Dr. Cohna iz šolske uprave.
Menda peljete dijake na izlet?
Ja, vendar bo čez vikende in ne bo vplivalo na urnike.
Vem, kako ste zaposleni
in ker bom že sama plačevala, vas nisem hotela motiti.
Takoj bom nazaj.
O, ne. Ne, ne. Erin?
Vrni se v avto. -Oče, takoj tukaj živi.
Jaz grem ponj. Vrni se v avto in zakleni vrata.
Kako mu je ime? -Andre Bryant.
Andre.
Odkar sta z očetom ločena,
me mama niti pogledati ne more, ker sem mu podoben.
In z bratom v zaporu si misli, da grem tudi jaz tja.
Ne vidi me.
Sploh me ne vidi.
Ven grem.
Kaj dogaja? -Živjo.
Kam greš. Potrebujem te.
Ne, stari, ne morem. Nekaj moram opraviti.
Zvečer. Zvečer bom opravil.
Nekaj moram opraviti in tega ne morem nositi s seboj.
Pozabi. Dobil bom koga drugega. Ne morem cel dan čakati nate.
Hej.
Žal mi je zaradi brata. Slišal sem, da gre doživljensko.
Ne bo. Tip, ki je bil z njim je priznal.
Komu? Tvojemu bratu?
Hej. Si ti Andre?
Kaj dogaja? -Živjo.
Kaj je? -Pripni se.
Tudi ti, mlada dama.
Sta bila že v Newport Beachu?
Kaj? Lansko leto smo šli tja, na poti v Pariz.
Pariz.
Kako gre? -Dobro.
Nekaj sem ti prinesla.
Dobra knjiga je. V šoli sem jo brala.
O fantu iz tolpe je in mislila sem, da bi jo rad prebral.
Kaj je rekel javni branilec?
Povedal mi je, kaj moram reči, ko bom na prostoru za priče.
Ponosen sem nate, punči.
Nihče ni nedolžen, punči. Nihče.
Večkrat so oni to storili nam in jo odnesli.
Zato ne gre za to, kaj se je ali ni zgodilo.
V vojni moraš pobrati zmago kadarkoli lahko,
ker jo naslednji dan izgubiš.
A če pobereš dovolj teh zmag,
nekega dne zmagaš.
I. LETNIK POMLADNI SEMESTER
Na začetku ogleda ti dajo kartico s sliko otroka na njej.
Izveš lahko, kdo je bil in v katero taborišče je bil poslan.
In na koncu ogleda lahko izveš, ali je preživel.
Jaz sem dobil deklico iz Italije.
Tito, kapa.
Kristallnacht so ji rekli. Steklena noč.
Na stotine sinagog je bilo oskrunjenih in zažganih.
Več kot 7.000 judovskih trgovin uničenih.
Preko sto Judov pobitih.
OTROCI IN DRUGI / MOČNEJŠI
Manjši center za otroke v Iseuxu v francoski provinci Ain.
Med otroci, deportiranimi tisti dan v Birkenau,
je bila tudi 11-letna Liliane Berenstein,
ki je, preden je odšla, zapustila pismo Bogu.
Moj deček je umrl. Stopil je z vlaka in ubili so ga.
Ne vem, zakaj me je tako zmotilo. Celo življenje že gledam smrt.
A ta deček je imel le pet let.
Ga. G. je pripravila prekrasno večerjo v hotelu kjer dela.
Povabila je preživele holokavsta, da se srečajo z nami.
Tu je bila Elisabeth Mann.
Imela sem svoja starša, sestro in dva brata.
Gloria Ungar.
Če je kdo od vas videl koga s številko na roki,
ti so bili srečni ljudje.
Ljudje, katere so, ko smo prišli v Auschwitz,
ko so jih tetovirali, so nas odpeljali na suženjsko delo.
Drugih ne, kamor je spadala večina moje družine.
Torej smo zbežali, nekaj nas mlajših otrok.
Jaz sem bil takrat star enajst in pol.
Eddie llam.
In kam iti, nisem vedel,
vendar se spominjam enega kraja, kjer sem včasih živel.
Ko sem torej pritekel tja, ni bilo nobenega Juda več.
Bila sem v najhujšem taborišču. V Auschwitzu sem bila.
In Renee Firestone.
Ko sem prispela, so bili starši takoj odpeljani stran.
Moja sestrica, ki je imela takrat 14 let,
je za krajši čas ostala z menoj.
In nekoliko kasneje sem bila tudi od nje ločena.
Celo družino je izgubila v taboriščih.
V to državo je prišla s 4$ v žepu in novorojenčkom.
Nikoli ne bom pozabil teh ljudi.
In potem je bila ubita, ker niso hoteli...
Ne morem verjeti, da je ga. G. vse to storila za nas.
Živjo, ljubček, jaz sem.
Še vedno smo v restavraciji, če bi rad prišel.
Še sladice nismo naročili in otroci se imajo res lepo.
Moraš jih videti.
Če prideš zgodaj, se oglasi. Šele 21:30 je.
V redu, se vidiva kasneje. Rada te imam. Adijo.
Kolikokrat ti moram ponoviti? Spravi svojo rit sem!
Pogrešam mamino...
Torej, imeli ste celo poletje, da preberete in preučite to knjigo.
II. LETNIK JESENSKI SEMESTER
In veste, mislim, da bi bilo najbolj koristno,
da začnemo z Victorio, da nam prikaže z vidika črnke.
Victoria?
Mi morda na čelu piše:
Državni govornik za mnenja črnih ljudi?
Kako hudiča naj jaz poznam vidik črnca o Škrlatni barvi?
Dovolj je. Če ne zamenjam razreda, bom ranila tega bedaka.
Z mano ravnajo, kot bi bila nekakšna Rosetta Stone za Afroameričane.
Kaj? Črnci se naučimo brati
in vsi čudežno prihajamo do istih zaključkov?
Takrat sem se odločila preveriti razred prijatelja Brandyja.
Lepo te je videti, stari. -Živjo, ja.
Kako si preživel poletje? -Krasno.
Še vedno pa si bel.
Dobro. Pripravljeni?
Pozdravljena, ga. G. -Zdravo.
Zdravo, ga. G. -Zdravo.
ZDRAVICA ZA SPREMEMBO
Fantje in dekleta, poslušajte! Tole želim, da storite.
Vsak od vas naj stopi naprej in vzame eno teh torb,
ki vsebujejo po štiri knjige, ki jih bomo brali ta semester.
Super!
Prav posebne knjige so
in vsaka me spominja, nekako, na vsakega izmed vas.
Preden pa vzamete knjige,
hočem, da vsak vzame enega teh kozarcev penečega jabolčnika
in hočem, da vsak od vas izreče zdravico.
Vsi bomo izrekli zdravico za spremembo.
In to pomeni, da je od tega trenutka naprej,
vsak glas, ki vam bo rekel: 'Ne morete' utišan.
Da vsak razlog, ki vam pravi, da nikoli ne bo drugače, izgine.
In oseba, katera ste bila pred tem trenutkom,
te osebe časov je konec. Zdaj ste vi na vrsti.
Prav?
Dobro, ste pripravljeni, da začnemo s to zabavo?
Kaj je? -Nehajte početi to.
Kaj pa je narobe?
Uf, fante sem imela že od 11-tega leta naprej.
Jaz ti verjamem. -Utihni.
No, vedno sem bila oseba,
ki bo zanosila pred 16-tim letom in pustila šolo.
Kot moja mama.
Ne bo se zgodilo.
Nihče ne posluša najstnika.
Vsi mislijo, da bi moral biti srečen že zato, ker si mlad.
In ne vidijo vojn, ki jih bijemo vsak dan.
Nekega dne bo moje vojne konec in jaz ne bom umrla.
In od nikogar ne bom prenašala zlorabe.
Močna sem.
Mama me je vrgla ven, ko sem se zapletel s tolpo.
Vendar bi rad, da me vidi maturirati.
Rad bi imel 18 let.
Ga. G.? Lahko preberem nekaj iz dnevnika?
Krasno bi bilo.
Kdo je on?
Z nami je že od I. letnika, bedak. -Kako mu je ime? -Ne vem.
To poletje je bilo najhujše v mojem kratkem življenju.
Vse se je začelo s telefonskim klicem.
Mama je jokala in rotila,
prosila za več časa, kot bi lovila svoj zadnji dih.
Stisnila me je močno in jokala.
Njene solze so zadevale mojo srajco kot naboji
in rekla mi je, da smo izgnani.
Kar naprej se mi je opravičevala. Pomislil sem: Nimam doma.
Moral bom prositi nekaj cenejšega za božič.
Na jutro izgona sem slišal trkanje, ki me je zbudilo.
Šerif je prišel opraviti svojo delo.
Pogledal sem proti nebu in čakal, da se bo kaj zgodilo.
Mama je brez družine, na katero bi se oprla, brez dohodkov.
Zakaj se truditi s šolo ali dobrimi ocenami, če sem brezdomec?
Avtobus se ustavi pred šolo. Kot izmeček se počutim.
Nosim oblačila od lanskega leta, stare čevlje in brez nove pričeske.
Razmišljam o tem, kako se mi bodo smejali.
Namesto tega me pozdravi kopica prijateljev,
s katerimi smo bili pri angleščini lansko leto.
In prešine me, ga. Gruwell,
moja nora učiteljica angleščine od lanskega leta,
je edina oseba, ki mi da misliti na upanje.
Pri pogovoru s prijatelji o angleščini in naših izletih,
se začnem počutiti bolje.
Prejmem urnik in prva na seznamu je ga. Gruwell v učilnici 203.
Stopim v učilnico in občutek je,
kot da vse težave v življenju niso več tako pomembne.
Doma sem.
Res si.
Ampak, vi ste odlična učenka.
Če prestopite v razred gospe Gruwell...
Pomislite, kako bo to vplivalo na vaše spričevalo.
Ni mi pomembno. Moje ocene bodo še vedno iste.
Glejte, ga. Cambell.
Ko sem bila prvič premeščena v šolo, sem imela povprečje 4.0.
Ko pa sem se prijavila k zahtevnejši angleščini in matematiki,
so mi rekli, da bi bilo zame bolje, če bi bila s sebi podobnimi.
Ko pa sem le bila sprejeta, mi moj učitelj reče:
Victoria, ne najde se vsak dan Afroameriški dijak
pri zahtevnejših predmetih. Kot da ne bi opazila.
In ko sem vprašala drugega učitelja zahtevnega programa,
zakaj ne beremo več črnske literature, mi je rekla:
Ne beremo jo, ker je polna seksa, mamil, psovk in nečistništva.
Pomislila sem: Preprosto 'Neprimerna je', bi zadostovalo.
Erin tega ne more!
Boljši učenci so moji.
Ni ji dovoljeno, da bi jih učila. Samo eno leto je tukaj.
Dijakinja je zahtevala. In Gruwellova ima Cohna v žepu.
Pomislim... Nasilni so, kršijo zakone, uničujejo šolsko lastnino,
na koncu pa jih naredimo posebne. Nagradimo jih, kot...
Ne vidim, kaj jih to nauči.
Zdravo. Žal mi je, da sem pozna.
Si jedel? Naročila bom. Si lačen? -Kaj naj prej odgovorim?
Če sem jedel, ali če sem lačen? Jedel sem. Nisem lačen.
Danes se je zgodilo nekaj res kul. Dobila sem odlično dijakinjo.
Čestitam. -Kaj ni to krasno?
Pravzaprav je prosila za moj razred.
Pa lahko učiš odličnega dijaka? -Kako to misliš?
Običajno si učila tvoje vrste otroke.
Lahko učiš koga, ki je pameten?
Seveda lahko. -Ja, ampak še nisi, kajne?
Mislim, ti ne učiš zares tistega, kar vsi ostali učijo.
Ocene mojih učencev so okrog 4. -Ja, ampak po tvojem.
V resnici se ne učijo tistega, kar se normalni otroci.
Normalni otroci? Seveda se.
Dnevnik Anne Frank berejo.
Učijo se besednjaka, slovnico, pisanja, poezijo.
V redu. Prav, se opravičujem. Oprosti.
Čestitam.
Kaj je narobe s teboj? -Na zabavi pri Deb sem te slišal,
da praviš ljudem, da sem arhitekt in da je moje delo le začasno.
Hočem, da prenehaš s tem. Rad imam svoje delo.
Prav.
Ti si rekel, da boš arhitekt. -Pred štirimi leti, pred poroko.
Naj grem zdaj v šolo za dve leti in še tri za vajenca?
Čez 40 bom star. -Prav. Mislila sem, da si še vedno želiš.
Ni pomembno, če si želim. To ne pomeni, da se bo zgodilo.
Zakaj ne?
Pisanje dnevnika je res nekaj tujega za meni podobne.
Ne le zato, ker nikoli prej nisem ničesar pisala,
vendar tudi zato, ker se mi zdi, da kasneje,
ne mene, ne koga drugega, ne bodo zanimala
premišljevanja 13-letne dijakinje.
"Grozovite reči se dogajajo zunaj.
Ob katerem koli času dneva nemočne ljudi zvlačijo iz domov.
Razdvajajo družine."
"Če bi bila lahko le to, kar sem, bi mi zadostovalo.
Vem, da sem ženska z močjo in veliko mero poguma.
Če mi Bog dovoli živeti, bom dosegla več, kot je mama kdajkoli."
"Protijudovski zakon je nadaljeval v hitrem zaporedju.
Judje morajo nositi rumeno zvezdo. Judje morajo prijaviti kolesa.
Judje ne smejo na vlake in prepovedano jim je voziti."
"Judom je prepovedano obiskovanje gledališč,
kinodvoran in drugih krajev namenjenih razvedrilu."
"Judje se ne smejo sodelovati pri javnih športih.
Kopališča, teniška igrišča, hokejske dvorane
in drugi športni objekti so vsi prepovedani."
"Ne morem vam povedati, kako moreče je, da ne smeš nikoli ven.
Prav tako se zelo bojim, da bomo odkriti in ustreljeni."
"Nihče se ne more izogniti sporu. Cel svet je v vojni.
In četudi gre zaveznikom bolje, ni konca nikjer na vidiku."
Zdravo.
Kdaj bo Anne okadila Hitlerja?
Kaj? -Saj veste. Ga odpihnila?
Eva, to je Dnevnik Anne Frank, ne Umri pokončno.
Kar beri naprej.
"Govorila sva o najbolj osebnih rečeh,
vendar se še nisva dotaknila reči, ki so najbližje mojemu srcu.
Še vedno mu ne morem blizu.
Je plitek?
Ali ga sramežljivost zadržuje, tudi ob meni?"
Se bosta Anne in Peter zapletla? -Ne bom ti povedala.
"Skrajno nemogoče je graditi življenje na temeljih
kaosa, trpljenja in smrti.
Gledam, kako se svet počasi spreminja v divjino.
Čutim trpljenje milijonov, pa vseeno, ko se ozrem proti nebu,
nekako čutim, da se bo vse spremenilo na bolje."
Eva, kaj je narobe? -Zakaj niste povedali, da umre?
Zakaj niste povedali, da jo na koncu ujamejo?
Sovražim vas in to knjigo. -Eva.
Če ona umre, kaj pa jaz? Kaj pravite na to?
Anne Frank je umrla, a je... -Ne morem verjeti, da so jo dobili.
To se v zgodbi ne bi smelo zgoditi. Ni prav!
Ker je res? -Ne govorim s tabo!
Govoriš ob meni. Ista reč.
Vidiš, zame sploh ni mrtva.
Koliko prijateljev si poznala, ki so bili ubiti?
Preveč, da bi štela.
O kolikih si brala knjigo?
Si jih videla na televiziji ali vsaj v časopisu?
Zato je ta zgodba sporočilo.
Najinih let je bila.
Anne Frank razume najin položaj, moj položaj.
In gospa Miep Gies, tista, ki jih je pomagala skrivati?
Všeč mi je.
Še vse ostale knjige o njej imam iz knjižnice.
Uporabil si kartico za knjižnico?
Ne.
Dobro, prisluhnite. Marcus mi je dal zamisel.
Namesto obnove Dnevnika Anne Frank,
za našo nalogo hočem, da napišete pismo Miep Gies,
ženski, ki je pomagala skrivati Frankove.
Še vedno je živa in živi v Evropi.
V pismu hočem, da jih poveste, kaj ste vi občutili ob knjigi.
Povejte ji o lastnih izkušnjah. Karkoli želite.
Vendar hočem, da so pisma popolna,
zato napravite več kot en osnutek, velja?
Bo prebrala pisma?
No, za zdaj je pisna naloga. Jaz jih bom prebrala.
Morali bi jo pripraviti do tega, da jih prebere.
Ja, vi jo lahko, kajne, ga. G.? -No, ne vem.
Morda bi jo lahko pripeljali, da ima govor.
Ja, in spet bi imeli veliko večerjo.
Počakajte. Fantje.
Fantje! Vsi! Poslušajte. Ona je starejša.
Ne vem, kako stopiti v stik z njo. Ne vem niti, če potuje.
In res bi bilo drago.
Lahko bi zbrali denar.
Gospa G.?
Ko Miep Gies pride, bi jo lahko jaz pospremil noter?
Lokalne restavracije Long Beacha pomagajo zbirati dijakom denar.
Pet.
POSKUSITE ZA SPREMEMBO
S PONOSOM POMAGAMO UČILNICI 203
Zdravo, rada bi številko Fundacije Anne Frank iz Basla v Švici.
Kaj javno šolstvo financira, če ne naših učencev?
Očiščevalno pisanje.
Učiteljica navdihuje dijake, da povedo svojo zgodbo.
Dijaki pripravili koncert za zbiranje denarja.
Vstopi, Margaret.
Ga. G. je poslala naša pisma v Amsterdam k Miep Gies osebno.
Ko se ga. G. nekaj odloči, jo nič ne ustavi, zares.
In ko smo zbrali denar, da jo pripeljemo na Long Beach, je bila tu.
Ampak, presneto, nisem pričakoval, da bo tako drobna.
Nagrada na Juda je bila okrog dveh dolarjev.
Nekdo, ki je potreboval denar, je obvestil gestapo.
4. avgusta so vdrli v mojo pisarno
in mož je uperil pištolo proti meni in rekel: Niti glasu.
Niti ene besede.
Nato so šli naravnost gor na podstrešje.
Tako nemočno sem se počutila.
Lahko sem slišala kričanje Anne, predmeti so leteli okoli.
Torej, stečem nazaj v svojo hišo.
Iščem uhane ali okraske, saj veste,
karkoli, s čimer bi jih lahko podkupila.
Torej vzamem to s seboj, vse te reči,
in vojak, ki je stal tam, vzame ven svojo pištolo
in mi jo prisloni ob glavo.
Ustreljeni ste bili lahko za skrivanje Juda, ali poslani v taborišče.
Torej, drugi vojak prepozna moj naglas.
Tudi on je bil Avstrijec kot jaz,
vendar je mene posvojila nemška družina.
Zato on reče vojaku s pištolo, da me izpusti.
Ni ga dneva, da se ne bi spominjala 4. avgusta
in mislila o Anne Frank.
Ja?
Nikoli prej nisem imel junaka.
A vi ste moja junakinja.
Oh, ne. Ne, ne, mladi mož.
Nisem junakinja. Ne.
Storila sem, kar sem morala, ker je bilo tako prav.
To je vse.
Veste, vsi mi smo navadni ljudje.
A tudi navadna tajnica, ali hišna pomočnica, ali najstnik,
lahko na svoj lasten način prižge majhno lučko
v temačni sobi.
Je tako?
Prebrala sem vaša pisma
in vaša učiteljica mi je povedala veliko o vaših izkušnjah.
Vi ste junaki.
Vi ste junaki vsak dan.
Vaši obrazi so vtisnjeni v moje srce.
Si lačna?
Ali veš, kaj boš rekla v sodni dvorani?
Vem, kaj moram reči.
Ja.
Saj veš, kako je s tem. -Vem.
In tisti človek, ki je poslal tvojega očeta v zapor,
je vedel, da pošilja nedolžnega človeka.
Vendar, veš,
on je le
ščitil svoje.
Kaj, za vraga, vsi hočejo od mene?
Hej, mama. Mama.
Kaj hudiča ti počneš tukaj?
Rad bi se vrnil domov. Ne želim biti več na cesti.
Žal mi je.
Rad bi se spremenil. Ne zmorem sam.
Potrebujem te, mama.
Potrebujem te.
In ob kateri uri je bilo to?
Povedala sem vam. Ob 21h, 21:30.
In jasno ste lahko videli obtoženca v trgovini Grant Rice?
Povedala sem vam, da je igral video igrico.
Kaj se je nato zgodilo? Kaj ste videli?
No, čisto je pobesnel, ker je izgubil igro,
nato pa je začel kričati in vsem groziti.
Vsem je grozil? Tudi vam?
Ne. Lastniku trgovine. Hotel je svoj denar nazaj.
In kaj je lastnik storil?
Kričal je nazaj. In ruvala sta se.
Nato pa je obtoženec nekaj zvrnil in zapustil trgovino.
In kaj se je nato zgodilo? Kaj ste videli?
Videla sem...
Paco je to storil.
Paco je ubil fanta.
Zaradi tega, kar si storila danes, bi morala biti mrtva.
Živa si zaradi svojega očeta.
Vendar si za vedno mrtva za nas.
In nekega dne boš izvedela, kako izdajalci trpijo.
Oče ne govori več z mano.
Za nekaj časa se moram potuhniti, ker me lahko napadejo.
Zato bom za nekaj časa živela pri teti.
Veste, moja teta živi še dlje od tod,
zato me le zanima, če bi lahko...
Ostala tukaj pozno z vami,
da lahko naredim domačo nalogo, ker bo pozno, ko pridem domov.
Ostaneš lahko, do kadar želiš.
In lahko te celo peljem k teti, če bo preveč pozno.
Ga. G., ne trapajmo.
Mislim, da imam tvojo barvo.
Kar oglasite se, ko boste odhajali.
Imam navodila za vas. Ja, to bo v redu.
Nehajte! Dovolj je! Zdaj! Hej!
Imate dodatne tri sekunde. Začnite!
VOZAČI ZA SVOBODO
...jih razjezila in izzvala k dejanjem nasilja.
Leta 1961, skupina gibanja za državljanske pravice,
potuje z avtobusom proti Jugu, da ugovarja rasnemu razlikovanju.
Črnci so sedeli spredaj in belci zadaj.
Napadani so bili, tudi z ognjem, vendar so nadaljevali.
V Montgomeryju v Alabami
se je Jim Zwerg ponudil, da stopi prvi iz avtobusa.
čeprav je vedel, da jih zunaj čaka drhal.
Pretepen je bil skoraj do smrti, da so šli lahko drugi naprej.
Tak pogum je zame nedoumljiv.
Mene je bilo strah že biti v tem razredu. In sram me je bilo,
ker sem bil vedno butast v šoli, celo med prijatelji.
Vendar me ni več.
In neke vrste poguma že moram imeti,
ker bi lahko lagal, da grem od tod, a sem ostal.
Ostal sem.
Zdravo, doma sem! Oprosti, da sem pozna.
Otroke sem peljala domov. Nisem hotela, da gredo z avtobusi.
Ne boš verjel, kaj se je zgodilo.
Tako sem utrujena.
Čeprav je prav prisrčno. Nikoli ne bi šli domov.
Prav lepo se imamo skupaj. Oprhala se bom.
Če boš spila še en kozarec, boš imela glavobol.
Spakirane imaš kovčke, pa misliš, da bom od vina dobila glavobol?
Zakaj to počneš? Ker se ti ne posvečam dovolj?
Ne. Ne gre za to.
Le občutek imam, da živim življenje, s katerim se nisem strinjal.
Erin, to je...
Prenaporno je.
Tvoje življenje je prenaporno?
Mislim, da je tvoje početje plemenito.
In to je dobro. In ponosen sem nate.
Res sem.
Samo svoje življenje bi rad živel, brez občutka krivde.
Saj ti ne poskušam dajati občutka krivde. -Ni ti treba.
Nisem načrtovala, da postanem odgovorna za te otoke.
Kdo pa te je prosil? -Nihče me ni!
Niti tvoji otroci niso! -Zakaj bi me morali prositi?
Scott...
Končno sem ugotovila, kaj naj bi počela in všeč mi je.
Ko pomagam tem otrokom dati smisel njihovim življenjem,
dobi vse v mojem življenju smisel zame.
Kako pogosto oseba to doseže?
Zakaj potem potrebuješ mene? -Ti si moj soprog.
Zakaj mi ne moreš stati ob strani in podpirati, kot žene može.
Ker ne morem biti tvoja žena.
Želel bi, da bi to zvenelo manj grozno.
Erin?
Če bi morala izbirati med nama
in razredom,
koga bi izbrala?
Če me ljubiš, kako me lahko kaj takega sploh vprašaš?
Erin, poglej me.
To je vse, kar bo od mene.
To je to. Nisem eden teh otrok. Nimam več potenciala.
Tudi ti ne želiš biti več tukaj.
Če bi si, ali bi bila v učilnici vsak večer?
To ni res. Hočem biti tukaj. Ljubim te.
Ljubiš predstavo o meni.
Vendar je tako lepa predstava.
Vem.
Oče? Zdravo.
Veš, pravzaprav sem hotela poklicati nekoga drugega,
a sem pomotoma tebe. Oprosti.
Poklicala te bom jutri, prav?
Opraviti moram ta klic. Rada te imam.
Ga. G. nam je naložila branje Dvanajst jeznih mož.
O tem, kako je en porotnik pomagal spreobrniti srca 11 porotnikov.
Navdala me je z upanjem.
Danes ob 14h je bila izrečena sodba mojemu bratu.
Brez O.J.-jevega sanjskega moštva, le z dodeljenim odvetnikom,
ki je verjetno verjel, da je njegova rit kriva.
Spoznal sem, da je Dvanajst jeznih mož le knjiga in nič več.
Brat je dobil 15 let do doživljensko.
Pravica ne pomeni, da gredo slabi fantje v ječo.
Le to, da nekdo plača za zločin.
Imaš zdaj čas?
Ali kdo ve, kje je Andre? -Nisem ga videl na avtobusu.
Tudi jaz nisem govoril z njim.
II. LETNIK POMLADNI SEMESTER
Ga. G.?
Bomo naslednje leto spet skupaj?
Ne vem. naslednje leto boste v višjem letniku.
Kako to mislite? -No, jaz učim I. in II. letnike.
Hočete reči, da drugo leto ne bomo z vami?
No, jaz...
Jaz ne poučujem višjih letnikov. Mislila sem, da to veste.
Kaj? O čem pa govorite?
Ne želite biti naša učiteljica naslednje leto?
Seveda želim. Ne morem.
Zakaj ne? -Za šolsko upravo gre.
Taki so predpisi.
Ga. G. ni dovolj časa tukaj, da bi poučevala višje letnike.
Koga briga višji letniki?
Sranje! Ne morejo tega! Nimajo pravice!
Ga. G., to je naš kotiček. -Ja.
Vsak se razume z vsakim. Vsi vse poznajo.
To je edini prostor, kjer smo res lahko to, kar smo.
Drugje ni takega prostora za nas. -To je res.
Ni mi dovoljeno poučevati višjih letnikov.
Ni vam dovoljeno?
Ga. G., lahko bi se borili proti temu. Kot Vozači za svobodo.
Ja, ja, vsi se bomo vozili okoli z avtobusom.
Le da bomo tokrat, če nas skušajo uničiti,
mi uničili nekaj glav odbora za izobraževanje.
Marcus.
Lahko gremo k časopisom, medijem. To bo vzbudilo njihovo pozornost.
Lahko pa popišemo zgradbo ministrstva za šolstvo
z besedo "BEDAKI" z različnimi barvami.
Nekaj je le. To lahko storimo.
Kaj je?
To so moje knjige, ne Scottove. Napačne knjige pakiram.
Ljubica, vzemi si odmor.
Sedi.
Ne morem verjeti, da se ločujem.
Nisem si mislila, da se bo to kdaj zgodilo.
Kaj bom sedaj?
Naslednje leto ne bom imela niti svojih otrok.
Ali misliš, da bi morala ostati z njimi?
Ali je bolje, da gredo naprej?
Ne vem.
Samo delo je, kot si rekel.
Ja, res je.
Vendar, ali je delo dokončano?
Poslušaj me sedaj.
Kar si ti storila s temi otroki...
Niti besed nimam za to.
Vendar je nekaj gotovo. Osupljiva učiteljica si.
Posebna.
Obdarjena si bila, hči moja.
In to ti zavidam.
In občudujem te.
Koliko očetov lahko to reče svojim hčeram
in zares tudi misli?
Kar predlaga, je kršitev naših skupnih pravic.
Ne more napredovati z dijaki, da jih uči v višjem letniku.
Tukaj je komaj dve leti.
Imamo učitelje, ki si zaslužijo,
ki so delali in se predajali precej dlje časa,
da zasedejo ta položaj.
Da ne omenjam njihovih izkušenj poučevanja boljših dijakov.
Zahtevnejši program je pod našo pristojnostjo.
Ne želim spreminjati zahtevnejšega programa.
Le ostala bi s svojimi otroki naslednje leto.
Ne more. Jaz imam višje letnike.
Odbor za šolstvo tega ne bo odobril.
Zamenjave bodo prekinjene,
razporede za oddih bo treba spet prevrednotiti.
Nespoštljivo bo do učiteljev, ki so veliko bolj zaslužni
in se osredotočajo na učenje,
ne pa na javne odnose in časopisne članke.
Nisem prosila, za tiste članke. -Sredi ločitve je.
Ostajajo tudi pozno v razredu, jedo, igrajo igrice!
V redu, naredimo predah. Prav?
Upal sem, da se bomo lahko pogovorili
in dosegli nekakšen dogovor. -Nobenega dogovora ni...
Poslušajte, Carl.
Če postavimo vse očitno za trenutek na stran,
četudi dosežemo dogovor,
in jih lahko uči v III. letniku, ni prostora,
da bi lahko poučevala.
Razen, če Brian zamenja enega svojih razredov za II. letnik.
Ne.
Potem ne morem storiti ničesar.
Torej je to vse?
Verjeli ali ne, ga. Gruwell,
obstajajo tudi drugi sposobni učitelji na tej šoli.
Če ste dosegli tak napredek, kot pravite,
bi morali biti vaši dijaki pripravljeni, da gredo naprej.
Morda celo kaj pridobijo od bolj izkušenih učiteljev.
Vi jih ne morete poučevati. Še marate jih ne.
Kaj ima to opraviti s poučevanjem?
Vzgojiteljica sem več kot 30 let.
Imam učence, s katerimi smo še vedno v stiku.
Jaz vem, kako je, če te imajo učenci radi.
Pojma nimate, koliko bitk sem morala biti,
da postanem boljša učiteljica,
zdaj pa nisem sposobna učiti vaših dijakov?
Če napredujejo v naše razrede in jim spodleti,
bo zato, ker niso bili pripravljeni!
Zato, ker je vam spodletelo, ne njim!
Andre? Počakaj trenutek, preden vstopiš.
Slišala sem za obsodbo tvojega brata. Žal mi je.
Si zato toliko manjkal?
Opravke sem imel.
Glede tega.
Ocenjevalna naloga je za to, da ocenite svoje delo.
Dal si si 1. Zakaj to?
Toliko mislim, da zaslužim. -Kaj res?
Veš, kaj je to?
To je 'Goni se' meni in vsem ostalim v razredu!
Nočem izgovorov. Vem, kaj hočeš.
Vsi nekaj hočemo.
Zato se raje odloči, ker, dokler imaš korajžo,
da me pogledaš v oči in rečeš, da le toliko zaslužiš,
ti ne bom dopustila, da padeš,
četudi to pomeni, da sem vsak večer pri tebi,
dokler ne dokončaš naloge.
Spregledala sem te.
Si me razumel?
Poznam te.
In ti nisi zguba.
Torej, vzemi si minutko. Zberi se in pridi noter.
Novo ocenitev hočem.
Ena. Kaj, si zmešan?
Želim, da vsi veste, da sva se z Dr. Cohnom zelo trudila.
Vendar je odločeno, da naslednje leto ne moremo biti skupaj.
Kaj?
Počakajte.
Počakajte. Fantje. Vsi.
Ne! Ne sprejmemo, ma!
Glejte, kot prvo, nisem nikogaršnja mama, prav?
Ne, to ne pomeni mama.
Znak spoštovanja do vas je.
Poslušajte me.
Vsi.
Ne izkoristite me kot drug izgovor, zakaj vam ne more uspeti.
Uspelo vam je do III. letnika.
Pomislite na to, kako ste vi to dosegli.
Vsak v tej učilnici ima priložnost, da maturira.
Nekateri boste prvi v svoji družini.
Prvi s priložnostjo, da greste na kolidž.
Nekateri bodo morda napredovali hitreje od ostalih.
A vsi boste imeli priložnost.
In to ste vi dosegli. Ne jaz.
Zdaj pa, v mislih imam še en končni projekt.
Ga. G. -Ja?
Ga. G. je hotela, da svoje dnevnike združimo v knjigo kot Anne Frank.
Pridobila je poslovneža Johna Tu,
da donira 35 računalnikov, da lahko delamo.
Rekla nam je, da imamo nekaj, kar lahko povemo ljudem.
Nismo bili več le otroci iz učilnice.
Pisatelji smo bili, z lastnim glasom in zgodbo.
In četudi jo nihče drug ne bo bral,
bo knjiga nekaj, kar bomo zapustili in bo govorilo, da smo bili tukaj.
Tako se je zgodilo. Nekaj smo pomenili.
Četudi le drug drugemu. In ne bomo pozabili.
Ga. G. ni obljubila, da bo objavljena ali karkoli,
vendar bi jo lahko sami.
Prosila nas je, da se domislimo naslova,
takega, s katerim bi se poimenovali.
Pravkar sem prejela klic Karin Polacheck iz odbora za šolstvo.
Napovedan je sestanek z dr. Cohnom o vaših razredih.
Veste kaj o tem? -Ne.
Ti dijaki, ta razred, so postali družina.
Komu? Vam?
Drug drugemu.
Učilnica 203 je nekakšen dom za njih.
Njihovo zaupanje temelji na tem, da smo skupaj kot skupina.
Ko enkrat zapustijo razred, bodo hitro pri starih navadah.
Njihovo branje in pisanje se je izrazito izboljšalo, ga. Cambell.
Na papirju. Kaj pa je dosegla v resničnosti?
Kaj pa novi dijaki, ki pridejo naslednje leto?
Ali lahko ponovi ta projekt vsako leto?
Njene metode so nepraktične,
nemogoče za izvrševanje po predpisih.
Kaj, če bi vsak učitelj deloval na tak način?
Na milijone otrok moramo spraviti skozi izobraževalni sistem.
Za dosego tega potrebujemo metode, ki bi koristile čim več dijakom,
ne le posebnim primerom.
Iskreno mislite, da lahko ustvarite to družino v vsakem razredu,
v vsakem letniku in za vsakega dijaka, ki ga boste učili?
Ne vem.
Hvala vam.
Hej, ga. G. prihaja. Ga. G. prihaja!
Kaj se je zgodilo?
Torej? Bomo naslednje leto skupaj?
Ne.
Kaj?
Skupaj bomo naslednje in zadnje leto.
To!
MNOGI OD NJIH SO BILI PRVI V SVOJI DRUŽINI,
KI SO MATURIRALI IN ODŠLI NA KOLIDŽ.
GA. G. JE ODŠLA POUČEVAT NA KALIFORNIJSKO DRŽAVNO UNIVERZO,
KAMOR JE ODŠLO TUDI NEKAJ NJENIH DIJAKOV.
THE FREEDOM WRITERS DIARY JE BIL OBJAVLJEN LETA 1999.
ERIN GRUWELL IN FREEDOM WRITERS SO OSNOVALI FUNDACIJO,
POSVEČENO DOSEGANJU USPEHA UČILNICE 203 PO VSEJ DRŽAVI.
ERIN GRUWELL IN FREEDOM WRITERS LETA 2003
Prevod in priredba: ZoMk